Особистісне "Я" у контексті молитви - Предко, Денис (Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Психологія, 2023)
Вступ. Значення молитви неможливо переоцінити, а надто - у складних життєвих обставинах. Аналіз здійснено, виходячи із тези, що молитва - це не лише діалог у контексті стосунків "людина - Бог", а й своєрідний психічний стан, який характеризується емпатійністю та синергізмом як суто людського, так і божественного. Основні смислові нюанси молитви - звернення, відгук, вникнення, з одного боку, формують діалог як можливість прийняття існування Бога в суб'єктному просторі "Я - Ти", а з іншого - сприяють трансцендуванню, самоконструюванню особистості. У такому молитовному процесі здійснюється сприйняття "Я" як "Іншого", а "Іншого" як "Я". Мета дослідження - з'ясувати відношення Я - Інший у контексті молитви, її психологічні та релігійні можливості, які розкривають її функціональні аспекти.Методи. Використано методи аналізу, порівняння, синтезу, узагальнення та систематизації.Результати. Доведено, що молитва, відкриваючи перспективи подолання екзистенційних проблем, по-перше, задовольняє духовні запити людини через діалог із Божеством; по-друге, формує почуттєвість до Іншого; по-третє, виконує функцію центруван¬ня свідомості, завдяки чому концентрувальна індивідуальність перетворюється на максимально цілісну особистість. Наголошено на функціональній спорідненості релігійної віри та молитви, їхньої ролі в конструюванні молитовного досвіду як своєрідної емпатійної життєвої стратегії, як релігійно-духовного простору співбуття "Я" та "Іншого". Розкрито, що молитовний досвід слугує основою життєздатності, життєствердження людини та містить значний психотерапевтичний потенціал, оскільки його носій націлений на дієво-практичне подолання кінцевості людського існування у прагненні до вічного, абсолютного буття.Висновки. Виявлено, що молитва як діалог мотивує активізацію сутнісних сил людини, збагачуючи її досвідченість, особис- тісне зростання та оптимізує духовну самотрансценденцію. Цей феномен інтенційно вміщує у собі Іншого, засвідчує співучасність та співпричетність з ним. Його інтенсивність залежить від емоційно-чуттєвої палітри, яка не лише підсилює діалог, а конструює "Я". Отже, молитва не лише "фокусує" свідомість, а й виступає могутнім засобом її центрування. Саме ця здатність молитви, умож-ливлюючи процес єднання людського та Божественного, сприяє формуванню гармонійної, цілісної особистості. Обґрунтовано, що найяскравіше сутність молитви розкривається у молитві-емпатії, коли долаються межі "Я" та проблеми, почування "Іншого" знахо-дять відгук в "Я", власне, відбувається своєрідне особистісне перетікання. Молитва, вміщуючи в собі значний психотерапевтичний потенціал, допомагає подолати складні життєві ситуації та сприяє покращенню психічного здоров'я, а в періоди життєвих криз за-безпечує моральне виживання і ствердження людини.
Keywords: молитва; діалог; відносини; центрування свідомості; емоція; емпатія; релігійна віра; молитовний досвід; психотерапевтичний ефект; особистісне "Я"