Особистість чи індивідуальність: хто потрібен сучасному суспільству? - Подшивалкіна, Валентина (Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Психологія, 2017)
В статті обґрунтовується теза про громадське суспільство як суспільство індивідуальностей. Показано, що механізмом становлення індивідуальності є процес екстеріоризації внутрішнього потенціалу людини, або її впливу на суспільство. Пропонуються критерії існування індивідуальності як динамічного явища, а саме часу, множинності, цілісності та соціальних ефектів. Показаний генезис вимог суспільства до людини в останні два століття. Емпірично обґрунтована потреба на сучасному ринку праці у різних типах потенціалу людини та тенденцій його використання, а саме в "унікальних фахівцях", "самодостатніх особистостях", "добрих людях", "білих аркушах". Показано, що за емпіричними результатами існу- ють два підтипи потенціалу саморозвитку: активний та пасивний. В одному з них людина виступає в якості об’єкту для впливів, а в іншому як суб’єкт саморозвитку. Показані також тенденції розвитку професійних груп, у яких виражені вимоги щодо цілісності проявів індивідних якостей, індивідуальних особливостей, і стверджується, що розвиток цих видів діяльності залежить від індивідуальності цих професіоналів, їх творчого потенціалу.