Етнопсихологічна та феноменологічна експлікація травматичного досвіду української культури в творчості Гната Хоткевича - ЯРМОЛІЦЬКА, Наталія; ЄВДОКИМОВА, Людмила; ТОВМАШ, Дмитро (Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Психологія, 2025)
Вступ . Стаття присвячена аналізу творчості українського письменника Гната Хоткевича крізь призму етнопсихології та феноменології як методів дослідження колективного травматичного досвіду української культури. Розглянуто літературні твори Г. Хоткевича як носії колективного травматичного досвіду української культури, репрезентованого в художній формі. Особливу увагу приділено аналізу художніх образів і тем, у яких проявляються такі травматичні стани як відчуження, репресії, духовна роздвоєність, руйнація традиційного способу життя, індивідуальний і колективний біль, національне гноблення, трагедії історичної пам’яті. Досліджено, як інтенціональність свідомості Г. Хоткевича, яка спрямована на переживання національної ідентичності, втілюється в мовних образах та художній структурі творів письменника. Методи . В дослідженні застосовано міждисциплінарний підхід, який поєднує етнопсихологічний аналіз, феноменологічну редукцію, історико-культурну герменевтику та текстологічну інтерпретацію. Результати . Виявлено, що творчість Г. Хоткевича є репрезентативною формою національної пам’яті, де індивідуальний досвід перетворюється на культурну архетипову модель переживання травми (колективної, історичної, етнічної). Встановлено, що твори Г. Хоткевича є не лише естетичними об’єктами, а й феноменами колективної пам’яті, які відображають глибинні шари етнопсихіки українського народу. Доведено, що Г. Хоткевич, синтезуючи фольклорні, історичні й особисті мотиви, формував художню парадигму, в якій національна пам’ять постає як глибоко вкорінене джерело самопізнання і духовного спротиву. У цьому сенсі творчість Г. Хоткевича виконує функцію культурної терапії, зберігаючи цілісність ідентичності в умовах історичних катастроф. Окреслено нові підходи до аналізу літературного тексту як простору травматичного досвіду, що актуалізує необхідність подальшого осмислення подібних практик у контексті сучасної гуманітаристики. Висновки . Гнат Хоткевич не лише відображав історичні рани українського народу, а й трансформував їх у символічні образи, які сприяли консолідації національного "Я" та збереженню ідентичності.